Abstrakt - najdôležitejšia časť publikácie

Účel abstraktu: stručná, vecná a presná charakteristika práce pre rýchlu orientáciu; slúži ako podklad pre rozhodnutie čitateľa/ky, či sa budú o prácu zaujímať podrobnejšie.

Pri písaní abstraktu je najlepšie riadiť sa bezvýhradne pokynmi (vydavateľov, usporiadateľov) pre jeho prípravu (ak sú poskytnuté). Pokyny obyčajne obsahujú:
-	formu nadpisu (niekedy je predpísané celé záhlavie abstraktu);
-	formu uvedenia autora/ov, ich inštitúcií, príp. ich poštovej adresy;
-	možnosť uvedenia grantovej agentúry a čísla grantu;
-	požadovanú dĺžku abstraktu;
-	veľkosť a typ písma;
-	počet slov alebo rozmer v mm.

Všeobecné zásady pre písanie abstraktu:
-	má byť stručný, vecný, zrozumiteľný, bez neurčitých viet - čím kratší a vecnejší, tým lepšie; bez zbytočných slov: „ani jedno slovo nemá byť navyše, ani jedno potrebné nemá chýbať“;
-	nesmie tam byť nič, čo nie je vo vlastnom texte materiálu/článku;
-	ak sú v abstrakte skratky, pri prvom ich použití sa má uviesť celý názov;
-	bez jazykových chýb a bez preklepov;
-	abstrakt sa číta ako prvý, píše sa ako posledný; umiestňuje sa na začiatku práce.

Druhy abstraktov: 
1.	Indikatívny, t. j. opisný alebo deskriptívny abstrakt  – bez podrobností. Sústreďuje sa na hlavné výsledky. Väčšinou je to jeden odstavec, ktorý má 150-250 slov. Je to klasický (štandardný) časopisecký abstrakt. Opisuje prácu, neprezentuje priamo informácie, ktoré práca obsahuje („Autorka sa v práci venuje ... a skúma .. ďalej diskutuje ... uvádza...“.)

2.	Informatívny, t. j. široký, tzv. štrukturovaný abstrakt. Býva o 25 – 50 % dlhší ako abstrakt klasický - obyčajne obsahuje 250-400 slov. Prezentuje informácie, ktoré obsahuje práca v krátkej forme; preberá tón celého pôvodného textu, hovorí priamo o téme. Obyčajne štyri odstavce: 1. cieľ, zámer – jedna veta o cieli výskumu alebo hypotéze; 2. Metóda – účastníci výskumu, metodiky zberu údajov, usporiadanie výskumu, jeho priebeh, štatistické spracovanie. 3. Výsledky – výber najdôležitejších výsledkov výskumu. 4. Záver – jedna až tri jednoznačné vety. 
Tento typ abstraktu sa používa väčšinou pre úvodné alebo vyžiadané prednášky (tzv. konferenčné); považuje sa potom za samostatnú krátku publikáciu (je vykazovaný v zoznamoch publikačnej činnosti; jestvujú časopisy abstraktov, napr. Psychological Abstracts). Od klasického časopiseckého abstraktu sa líši (okrem rozsahu a štruktúry) najmä tým, že úvodná veta by mala naznačiť problém (položenou otázkou) -  ak tento nie je tento zjavný z názvu; a mal by končiť vetou, ktorá jasne zhrňuje výsledok, t. j. odpoveď na otázku.
Informatívny abstrakt slúži viacero účelom, preto je často uprednostňovaný pred opisným. Na druhej strane abstrakt opisný je užitočnejší, ak je potrebné prácu (z odstupu) analyzovať, hodnotiť alebo diskutovať (napr. pri recenzovaní práce).

Kľúčové slová (key words) sú súčasťou abstraktu. Môžu to byť slová uvedené v nadpise práce. Ich počet je obyčajne obmedzený. Additional key words sú tie kľúčové slová, ktoré nie sú uvedené v nadpise práce.

Súhrn (podľa Katuščáka, 1998) je krátka rekapitulácia výsledkov práce; súhrnná informácia o tom, k čomu sa autor dopracoval; neobsahuje informácie o cieli a použitých metódach. Nachádza sa na konci práce.

Podľa Šestáka, Z.: Jak psát a přednášet o vědě. Academia, Praha 2000;  voľne spracovala Viera Bačová, Prešov, marec 2004.